La data de 17 ianuarie 395 la Mediolanum , în Italia de astăzi , a avut loc decesul împăratului Teodosiu și tot în această zi , Imperiul Roman va fi împărțit în Imperiul Roman de Răsărit sub conducerea lui Arcadius, și Imperiul Roman de Apus sub conducerea lui Honorius. Trebuie amintit că încă de la începutul secolului al IV-lea, imperiul trecea printr-o mare criză financiară, iar apărarea și menținerea granițelor statului devenise dificilă datorită atacurilor tot mai numeroase ale popoarelor migratoare. Așa se face că în anul 395, împăratul Teodosiu I a decis împărțirea, după moartea sa, a Imperiului Roman în două părți ce vor fi conduse de către cei doi fii ai săi: Arcadius și Honorius. Cu toate acestea, divizarea Imperiului Roman nu a fost eficientă pentru a pune capăt invaziilor barbare și nici pentru depășirea crizei economice cu care se confrunta imperiul. În secolul al V-lea, popoarele barbare venite din nordul Europei au preluat diferite părți ale teritoriului roman. Astfel ca vandalii au preluat Africa de Nord, vizigoții au luat Peninsula Iberică, francii au preluat Galia, pe când anglo-saxonii au ocupat Britannia. La toate acestea s-a adăugat răsturnarea de pe tron a împăratului Romulus Augustus de către barbari, în anul 476, acest fapt marcând sfârșitul Imperiului Roman de Apus și sfârșitul perioadei pe care o numim Antichitate. Imperiul Roman de Răsărit, cunoscut și sub numele de Imperiul Bizantin, a reușit să supraviețuiască mai mult, deși a fost și el fărâmițat odată cu trecerea timpului, iar capitala Constantinopol a căzut în mâinile turcilor în anul 1453. Astfel, căderea Constantinopolului a însemnat nu numai sfârșitul Imperiului Roman de Răsărit și moartea ultimului împărat bizantin, Constantin al XI-lea , dar și o victorie strategică de o importanță crucială pentru cucerirea estului mediteranean și al Balcanilor de către turcii otomani.